Author: Ягнич

На перший погляд, ми досить багато знаємо про скіфів і скіфську культуру. Але при цьому, що цікаво, як і раніше продовжуються суперечки про те, чи були скіфи взагалі, чи це тільки вигадка. Насправді така точка зору побутувала ще в давні часи. Величезну територію - від поліських боліт до Чорного моря - населяли різні народи, об'єднані одною назвою. І тут виникає питання: а чи справді люди, що жили в цій державі, назвали себе скіфами? Дуже може бути, що це назву вони отримали пізніше.
Не будемо забувати, що саме скіфи створили Першу державу на території Східної Європи. Не дивно, що скіфський період залишив свій відчутний слід у культурі, мові і традиціях слов'ян, і зокрема українського народу. І тому не варто дивуватися тому, що навіть у сучасному українському прикладному мистецтві присутні елементи так званого «скіфського стилю»
Перші кургани - ровесники єгипетських пірамід - з'явилися в приазовських степах. Тут же п'ять-шість тисяч років тому «виросли» і стародавні статуї. Пізніше їх стали називати кам'яними бабами.
Про що могут повідати стародавні кургани? Якщо помирала людина, незалежно від її рангу, в поховання ставили горщик з їжею. Знайомі нам усім поминки являються продовження цієї традиції. А день поминання та відвідування кладовищ після Великої Пасхи не даремно називається Червоної гіркою: гірка - курган, червона - святкова, священна.
Скіфські поховання не одноразово ставали жертвами грабіжників. Але помилкою буде думати, що «розкрадачі гробниць» виключно родом з другої половини XX століття. Як правило, це насправді траплялося ще в глибоку давнину.
Втім, кургани, не розраховуючи на педантичність нащадків, тисячі років охороняють себе самі. І нехай люди розтягли по музеях кам'яних баб, встановлених древніми для охорони поховань, багато кургани захищені міцними кам'яними крепідою - ритуальним кільцем, спорудженим навколо священного місця. Не один бульдозер постраждав, намагаючись розорати непокірний пагорб. Союзниками курганів являються час і природні стихії. Вони, з кожним роком пригладжуючи їх до землі, допомагають сховати в її надра від людської цікавості безліч таємниць.

Випуск 8 (квітень)
Чорноземненська ЗОШ
ипуск 8 (кв

Загадки скіфських курганів

Чорноземненська ЗОШ

БАГАТТЯ

Звернiть увагу:
На території Чорноземненської сільської рад є 25 курганів
Знайдено статую Скіфської богині
Власноруч виготовлена лялька скіфського воїна отримала І місце на конкурсі «Зроби ляльку»

Загадки скіфських курганів
2
Скіфський слід в історії мого села
3
Цікава Скіфія
4

У цьому випуску:

Скіфи. Коли і як воли з’явилися у наших степах? Вчені вважають, що скіфи прийшли з Поволжя або Середньої Азії та Сибіру. Самі ж скіфи вважали себе первородними мешканцями наших степів, які пішли від Зевса та дочки Борисфена.
Кінь для скіфа був і годувальником, і другом, і транспортним засобом. З табунами витривалих коней скіфи кочували з одного пасовища на інше. Скіфи жили в домівках, закритих з усіх боків шкірою. Харчувалися медом, кобилячим молоком, сиром, просом, чечевицею, дикими травами.
Носили вони шкіряні куртки, довгі шаровари, гостроверхі капелюхи. Зброєю скіфів були мечі-акінаки, луки та стріли. З вбитих вони знімали скальп, кількість яких свідчила про доблесть воїна.
На території нашого краю знаходилася перша столиця скіфів. Це відоме Каменське городище, яке було розташоване на території сучасної Камянко-Дніповки. Його виникнення пов'язують з могутнім скіфським царем Антеєм. Скіфи були першими, хто зробив хоч і примітивний, та все-таки перепис населення.
На території Чорноземненської сільської ради 25 куганів, які є історико -культурною спадщиною нашого народу, не передаються у власність, не орються і 0,2 га для кожного кургану є власністю держави.
Курганом прийнято називати надмогильні насипи із землі або каменю, найчастіше напівкулястої форми. Упродовж віків в розташування курганів існував один незмінний принцип, який завжди неухильно виконувався: вони насипалися в степу, але завжди поблизу джерела води.

Стр. #

Скіфський слід в історії мого села

«Хто наш народ?
Яка у нього доля?
Куди його коріння проросло?
Чиї могили стогнуть серед поля,
Зібравшись здичавіло у село…
В.Семашко

БАГАТТЯ

Випуск 8 (квітень)
Чорноземненська ЗОШ
ипуск 8 (кв

Стр. #

с. Чорноземне
вул. Шкiльна , 10

Чорноземненська ЗОШ

Скіфський меч

Телефон: (06131)95419
Ел. пошта: chornozemne@mail.ru

Курган

Камянське городище

Зовнішній вигляд
скіфського воїна

Працюючи над проектом «Мала Батьківщина. Рукотворне чудо» учні 5класу Сергієнко Артем та Рижанкова Наталя під кервництвом вчителя історіі Куркуріної Л.Г. Збирали інформацію щодо скіфських курганів на території села Чорноземне. За допомогою аони звернулися до землеупорядника сільської ради Коноваленка Миколи Васильовича.
В рамках районного конкурсу «Зроби ляльку» школярі створили саморобну ляльку—скіфського воїна.
Вигляд скіфського кургану поблизу села Шевченко взимку.

Більшу частину свого життя скіфи проводили у походах та боях. Ця обставина примушувала їх постійно вдосконалювати свою зброю. Озброєння скіфського воїна складалося із списа, короткого меча (акінака), кинжала, бойової сокири (сагаріса), дротиків, лука з отруєними стрілами.
Скіфський меч (акінак) мав довжину 40-60 см, ширину - 4,5-6 см. Рукоятка меча складалася з навершшя, власне рукоятки і хрестовини (ефеса). Скіфські мечі VIII-VI ст. до н.е. мали брускоподібне, або прямокутне навершя і перехрестя з прямим верхнім і закругленим нижнім краєм. Хронологічною прикметою є також петля на верхньому краю рукоятки.
У V ст. до н.е. з'являються антеноподібні та зооморфні навершя, перехрестя - овальні, із заглибленням в нижній частині. У IV ст. до н.е. навершя скіфських мечів частіше овальне, перехрестя - трикутне (серцеподібне).
ерев'яні піхви мечів рядових скіфів обтягувалися фарбованою шкірою. Вихід з ножен називається гирлом. Від їх верхньої частини убік відходила лопать, на якій меч прикріплявся до поясу. На кінцях піхов були розширення – бутеролі. Найчастіше вони були невеликими, але іноді зустрічаються піхви з бутеролями вельми значних розмірів, як, наприклад, піхви меча з кургану Солоха. Піхви та руків'я мечів знатних скіфів обкладалися золотими пластинами. Характерно, що сюжети на піхвах деяких мечів (Чортомлик, Єлизаветівка, Товста Могила) повторюються, утворюючи серію. Судячи з зображень, скіфські мечі носилися з правого боку, ближче до середини пояса.
Мечі використовувались скіфами як колюча, так і рубляча зброя. Рублячою зброєю кінних скіфів були довгі мечі. Короткі мечі перш за все служили колючою зброєю. У VI-V ст. до н.е. існували мечі з клинками двох форм: з майже паралельними лезами і у вигляді трикутника з досить широкою основою. У IV-III ст. до н.е. клинки більшості мечів мали форму трикутника з вузькою основою, витягнутою до вершини. Крім них під час ближнього бою скіфські воїни використовували також кинжали, які мали довжину - 30-40 см.
На території Нікопольського району відомі знахідки піхвів, руків'я та залишків клинків скіфських мечів IV ст. до н.е. (Чортомлик, Товста Могила, Хомина Могила, група шахти № 22, Капулівка та ін.). Ці мечі належали як знатним, так і простим скіфам.
У пізніх скіфів Нижнього Придніпров'я з'явилися довгі (до 95 см) двухлезвійні мечі, з прямим перехрестям і іноді звуженою догори рукояттю. У І ст. до н.е. – І ст. н.е. У пізніх скіфів Криму були широко поширені короткі мечі з кільцевим навершшям, прямим перехрестям і широким, звуженим донизу клинком. У І-ІІІ ст. н.е. у них на озброєнні з'явилися довгі (до 90-92 см) мечі сарматського типу.
Золотий скіфський Акінак із Товстої Могили один із найвідоміших артефактів скіфської зброї.